DRUGA PRILIKA
Prema priči D. M. MARŠMENA, Mlađeg
Hotel Manzanita Porto Olieno
Knjiga gostiju: Edvard Douson, Njujork
Soba 37. Izvolite, senjor.
Na krevet, molim vas.
Sve je u najboljem redu. - Hvala. Gracias.
Ko je? - Nosač, senjor.
Zdravo, knjigovođo. - Šta sam skrivio, Kepi? Šta?
Tačno sam sledio uputstva!
Vik je rekao da zbrišem iz zemlje i zbrisao sam.
Rekao ti je da se javljaš. - Nisam mogao ni zvati ni poslati telegram.
To ne bilo pametno. - Ti si persona non grata, knjigovođo.
To sam pokupio na putovanjima. Tako govore ambasadorii.
Znači da te Vik Spalato smatra nemarnim. - Nisam hteo
da mi senatski islednici uđu u trag. Nikada ne bih naudio Viku!
San Kristobal. - Ne zadržavam se na jednom mestu.
Reci Viku da može računati na mene i kad zagusti.
Jesi video Spalatovu curu u Kristobalu? - Nego šta.
U hotelu Siera. Uzela je prezime Sinkler. Boji se da će je Vik naći.
Objasnićeš Viku zašto se nisam javljao, zar ne? - Reći ću mu.
Kako je izgledala? - Dobro. Zgodna cura. - Zgodna?
Muškarac koji misli da je samo zgodna nema oči u glavi.
Nisam joj prilazio. Nije mu smela onako odmagliti.
Vik ne sme rizikovati da se vrati kući i svedoči protiv njega.
Vik ne rizikuje.
Može? - Sjajno, Kepi! Treba mi piće. Idem po čaše.
Nemoj, Kepi! Čekaj!
Amerikanac ubijen Turist ustreljen u Ljano Altu
Zdravo, Kler. - Zdravo. - Hoćete doći na meč? - Ne mogu.
Naš dogovor za večeras i dalje važi?
Vidimo se kod Felipea posle meča? - Može. - Između 17:30 i 18:00.
Senjor! - Izvolite, senjorita. - Evo boksera!
Kakav rezultat predviđate, senjor Lambert? - Pitajte me za koji sat.
Očekujemo pobedu. - Može fotografija? - Molim autogram.
Kada ima let za Limu? - U 16:00. Želite li rezervaciju? - Da, molim vas.
Kako ide turneja? - Do sada smo se borili u 16 mečeva i sve smo dobili.
Je li istina da ste u SAD-u ubili protivnika jednim udarcem? - Idemo.
Je li istina? - Crta!
Sve je sređeno.
1708 pesosa, senjorita. - Nažalost, nemam toliko kod sebe.
Mogu li posle podići kartu? - Da, najkasnije jedan sat pre polaska.
Hvala.
Da vam oglancam cipele? Nema boljeg majstora u San Kristobalu.
Znaš li gde se odvezla gđa u taksiju? - Imate li 25 centa?
U Američki bar.
Taksi!
Roberto, je li senjor Felipe ovde? - Svi su otišli da gledaju veliki meč.
Gde bih mogla naći zalagaonicu? Mesto gde bih prodala nakit?
Sve je zatvoreno. Otišli su da gledaju meč. - Znaš li gde Felipe sedi?
U prvom redu, odmah uz ring. - Hvala, Roberto.
U arenu!
Dečko je spreman.
Ovom ste rukom usmrtili boksera Džeksona? - Šta izvodiš? Tornjaj se!
Pričekaj napolju sa njim, Džordž. - U redu, Maloj.
Deru istu kozu. Gde god se zaustavimo, nalepe ti etiketu.
Znaju da se bojiš da udariš desnicom.
Ne pomažeš ako piliš po tome. - A šta mi preostaje?
Zar te neki nikogović treba nokautirati
jer se bojiš da ćeš ga ubiti desnim direktom? - Dobili smo svaki meč.
Na bodove. 16 mečeva sa mlitavcima.
Ipak se računaju kao pobede. - Ovaj Rivera bogme nije mlitavac.
Mlad je i žilav. Srediće te ako ga budeš zavlačio. - Dosta o tome.
Mali, ne želim te daviti. Kad bih barem znao kako da ti pomognem.
Hteo bih da shvatiš da je Džekson poginuo nesrećnim slučajem.
Znam! U glavi mi se stalno vrte ista pitanja kad god se spomene meč!
Znaš da Džekson nije smeo biti u ringu. Nije se oporavio od Randalla.
I najmanji udarac po glavi bi ga dokrajčio. - Ali dokrajčio ga je moj.
Moralo je to nekoga zadesiti.
Sve su te novine oslobodile sumnje. - On ih nije mogao pročitati.
A što hoćeš? Sećati se Džeksona do kraja života?
Onda je najbolje obesiti rukavice o klin! Zašto otezati?
Prestanimo se zavaravati da ćemo se vratiti u Medison Skver Garden.
Uskoro. - To mi obećavaš otkad smo otišli iz Njujorka.
Šta ti znači uskoro? Kad potrošimo ovu siću? Kad te noge izdaju?
Zovu vas u ring, Maloj! - Mali, slušaj! Niko nema jaču desnicu.
Posluži se njome! Daj da upišemo bar jedan nokaut. Jedan?
Neka ti bude. - Majčin sine!
6.000 pesosa za moje 2.000. - Pala je opklada, prijatelju.
6:2.
Ima još zamantanih koji bi se kladili na Riveru?
Zdravo, Felipe. - Senjorita Sinkler!
Kao davnih dana u Medison Skver Gardenu, ha?
Glavu dole, mala!
Felipe, treba mi pomoć. - Posle. - Ne posle, odmah.
Treba mi 2.000 pesosa.
Dar od Spalata? - Nije, moje su! - Za dobra stara vremena dajem do 500.
Ali vrede 3.000, možda i više. - To nije sporno, ali ne meni.
U Njujorku sam vam često izlazila u susret. - Zato sam i ponudio 500.
Kao izraz zahvalnosti. - Ostatak ću poslati iz Lime, čim nešto prodam.
Ne sumnjam u vas, ali nemam dovoljno.
Dosetio sam se! Pogledajte kako je zabrinut Amerikančev menadžer.
Amerikanac ne želi da jako zamahne desnicom.
Pametno biste uložili svojih 500 pesosa. Vratilo bi vam se trostruko.
Dobili biste 2.000 pesosa.
Uložite u moje ime. - Mudar potez.
Senjor! Još jedna zamantana! 500. - Odlično.
Desnom, Rase! Zvizni ga krošeom!
Jedanput, Rase! Bar jedanput!
Senjor! Imamo divan visoki most u San Kristobalu!
Neka te smlavi. Kad završi meč, traži drugog menadžera.
Jednoga dana ću stvarno otići.
Desnom! Zamahni!
6.000 pesosa!
Odalami ga bar jedanput!
Je li dobro?
Dobro si, Rivera?
Zar ne mogu nigde pozajmiti?
Idemo, Felipe! - Vidim ga. Ne želim se zameriti Spalatovom plaćeniku.
Zbogom!
Senjorita? Kuda je pošla američka senjorita?
Hoćete kupiti suvenire? Prekrasni suveniri!
Hoćete kupiti suvenire? Prekrasni su, gdine.
Ponesite nešto za uspomenu. Najlepši suveniri u San Kristobalu.
Senjorita, vodi li s tržnice još koje stubište?
Ne shvaćate. Mislim na stube koje idu odavde.
Spremna sam da se vratim i svedočim. Kako da postupim?
Treba mi hitan odgovor. Adresa je Američki bar, San Kristobal.
Vik ne voli cinkaroše, Kler.
Nisi se promenila, prelepa si. Samo slepac to ne vidi.
Nemoj, molim te... - Zašto nisi došla kod mene kad si pobegla od Vika?
Nisi me primećivala. Bio sam Vikov telohranitelj, gorila, ništa drugo.
Posmatrao bih te krišom.
U sobi punoj ljudi, dok si ulazila, stajala kraj prozora...
Jednom sam te video u mračnoj sobi, Kler. Dok si spavala.
Pametno si postupila, Kler.
Plati! Plati! Plati! - Gubite se!
Plati! Policija! Policija!
Seńor? - Izvolite? - Imate li telefon? - Naravno.
Izvolite. - Hvala.
Želite li zvati u San Kristobal? - Da. - Onda se ne naplaćuje. - Hvala.
Trenutak! Imate li imenik? Treba mi broj Američkog bara.
Sa zadovoljstvom.
Hvala.
Halo, Felipe? Molim gdina Felipea.
Trenutak.
Jako duhovito.
Molim? Da?
Ovde Kler Sinkler. Treba mi usluga.
Ne zovite me ovamo. Rekao sam vam da ne želim nevolje.
Dobro. Kad me Kepi pronađe,
reći ću mu da ste me vi skrivali od Spalata.
Da vam nije palo na pamet!
Ne želim vas uplitati, ali nemam izbora. - Šta želite od mene?
To je već bolje. Je li Ras Lambert onde? - Jeste, čeka vas.
Pozvaću ga. - Nemojte. Evo što ćete učiniti.
U redu, kod don Pascuala. Smesta ću to preneti gdinu. Lambertu.
I bez smicalica. Očekujem da se nađe sa mnom.
Bez brige, doći će.
U redu.
Ras je opet u vrhunskoj formi. Kad se za 6 meseci vratimo u Njujork,
biće drugi, ako ne i glavni izazivač za naslov prvaka.
Samo polovina ove dvojice tako misli.
Senjor... - Vaš menadžer ima pravo. Znam da možete postati prvak.
To se ne odlučuje glasanjem, dušo. - Gotovo je sa životarenjem.
Ne pritišći me, Čarli. Tri poštena obroka dnevno i ugodno društvo...
Gdine Ras... - Gde si odsela, dušo? - U istom hotelu kao i vi.
Sasvim sama? - Aha. - Gdine Ras, molim vas, hitno je.
Molim vas, trebate mi na trenutak. - Ne miči se.
Ova ne vredi truda. - Gledamo u istu žensku? - Sama kost i koža.
Tanana je. - Ništa ne vredi. - Hvala, draga Magda.
Draža vam je od gđice Sinkler? - Zar mogu birati? - Upravo vas čeka.
Trebali smo se ovde naći pre pola sata. - Žene su hirovite prevrtljivice.
Vole nasilje. Toreadori, bokseri... Tako je još od doba pećinskih ljudi.
Traže muškarca koji će ih zaštititi golim rukama. - Uverio si me.
Uputi me prema pećini. - Još trenutak.
Ovakvoj se ženi ne dolazi praznih ruku. Imam nešto posebno.
Pošto?
Hvala. - Nema na čemu.
Zdravo.
Ovde je puno lepše nego kod Felipea.
Drago mi je što si odabrao ovo. - Ja? Prvi put sam ovde. - I ja.
Nisi li poručila po Felipeu da ćemo se ovde naći? - Pobrkao si lončiće.
Ti si ostavio poruku za mene.
Felipe je rekao da si zvao u hotel, ali me nije bilo.
Nisam slutio da je tako romantičan. Možda misli da smo dobar par.
Nije on nikakav Amor, zanima ga samo novac.
Vik je rekao da te svakako obiđem. - Jako sam zahvalan gdinu Viktoru.
Drag si mu. Rekao mi je
da se za sve što ovde zatrebam obratim našem prijatelju Felipeu.
Poručio je da će to smatrati ličnom uslugom.
Novca imam jako malo, samo veliku hipoteku, ali ako želite...
Slušaj, salasti. Dosta smo drvili. Gde je ona?
Kad bih rekao da ne znam, ne biste mi verovali. - Gde je?
U pansionu don Paskvala, 7 km odavde, skrenete sa glavne ulice.
Gdine Kepi, nije sama. Sa njom je gdin Lambert, bokser.
Odličan je boker.
Gdine Felipe, groblja su puna odličnih boksera.
Smem? - Svakako.
A joj. Prestrašila sam ga. - Oprostite. Samo želi nežnost.
Ovaj je pustolovan. - Možda ima spoj. - Nije to. Želi slobodu.
Čezne za vrhom La Kumbre.
Zamisli. Papiga koja želi biti orao.
La Kumbre je vrh gde gore silna svetla? - Tako je. Sićušan je.
Ali prekrasan. Onde duša nalazi utočište, a srce sigurnu luku.
Ukrako, dosadnjikavo je.
Ide se u razgledavanje ili sa volenom osobom.
Prizor ne očara svakoga. - To je moj slučaj. Išao sam s menadžerom.
Uvek isto. I na Nijagarine vodopade vukao sam Čarlija Maloja.
Zgrada na vrhu izgleda kao srednjovekovni dvorac.
Nad njim se prostiru zvezde, niko mu ništa ne može.
To je svet za sebe. Ne može se doći ni otići nikako osim žičarom.
Naš ga narod zove Gora zadovoljstva.
Očito je nisam razgledao kako valja. - Pogled je spektakularan.
Da pođemo? Ne možeš se uporediti sa Malojem,
ali rizikovaću. - Dokad žičara vozi? - Do ponoći.
Laku noć, senjor. - Buenas nočes, senjorita.
Hvala. - Buenas nočes.
Odmah krećemo!
Sedite gde želite.
Kreni, Antonio!
Nadam se da je sigurno. - Ne strahujte.
U 23 godine koliko sam kondukter nikad nije bilo nesreće osim 2 puta.
A i ta 2 puta su bila nesrećan slučaj. - To je utešno.
Pogled je veličanstven, verujte mi.
Vredi male katastrofe svakih 20 godina.
Da vidimo tu veličanstvenost.
Kao da putujemo u svemir. - Pouzdanim brodom Ljubav.
Čudan je taj svet na vrhu. Ne postoji ni juče ni sutra.
Sutra uvek postoji. A prošlost treba zakopati što dublje.
Ostane li zakopana? - Ako joj se dovoljno smeješ.
To sam naučio od starog jogija u nekom drugom životu.
Rekao mi je da to prenesem prvoj lepoj devojci koju upoznam.
Ja sam prva? - Nisam puno izlazio.
Do 21. godine mislio sam da se sve cure zovu Mama.
Da sam barem poznavala tvog jogija. - Zvao se Džons.
Rekao mi je da joj nešto darujem kad je upoznam.
Prva lekcija koju me naučio je da se ne kladim na meč.
Stavi ih. Na Felipeu izgledaju smešno.
Dužna sam mu 500 pesosa. - 500?
Rekao sam ti da nisam izlazio. Odrao me za 2000.
U tom ih slučaju ne mogu zadržati. Ne po toj ceni.
Zar jogiju želiš slomiti srce? Nosi ih bar dok se ne vratimo u Kristobal.
U redu. I hvala ti.
Na staklenom prozoru je jako lepa slika za lice.
Jako lepo lice za sliku.
Presedanje!
5'!
Kresta Hermosa, Lepo sljeme. Kakvo ime za stanicu žičare.
Gde bismo videli sve ovo po ovoj ceni? - Drago mi je što smo došli.
Tek smo na pola puta. Šta se više penjemo, to će biti lepše.
Kako je gore? - Znaš već. Trg, crkva, pogled.
Ne, kako li je živeti gore? Daleko od sveta, uvek na sigurnom.
Želiš biti na sigurnom? - Ko to ne želi?
Govorio si mi o žičarama. - Jednostavna mehanika.
Ljubav se ovde sastaje s Časti.
Malo čavrljaju, onda Čast produži gore, a Ljubav čeka.
Znači, Čast nastavlja gde Ljubav stane. - Da, ali ne i obrnuto.
Krećemo! - Čast je spremna.
Ima vremena.
Nemoj. - Zašto?
Ne forsiraj. Nemoj, molim te. - U redu.
Gdin Lambert! - Gdin Manzi. Ovo je gđica Sinkler. - Drago mi je.
Celo vam je selo na raspolaganju. - O tome cura poput nje mašta.
Za sada mi je dovoljan koktel i obilazak vašeg divnog hotela.
Biće mi čast. Izvolite.
Skrovito je ako želite krišom šaputati i nežno gugutati.
I pijuckati koktele. To će ga zavarati.
Dva specijaliteta kuće Manzi.
Fiesta upravo počinje! - Šta se ovaj put slavi? - Svadba.
Prošli put su slavili rođenje. Sledeće nedelje verovatno sahranu.
A, ne, senjor! Ne povodom smrti.
U La Kumbri slavimo samo ono što Gospoda usrećuje, a ne žalosti.
Rođenje i venčanje, to zaslužuje slavlje!
Mesna verzija karnevala u Nju Orleansu. - Divno je! Da vidimo!
Gđice, pogledajte lepu haljinu! Ili lep šal. Divna izrada!
Jako je lep. - I autentičan.
Čak ni ako je autentičan? - Garantujem vam, gdine.
Rase, dođi. Nije li sladak?
Veseljače, smem li da sednem?
I mene su stalno slali u ćošak. Koji si zakon prekršio?
Tuče, stalno se tuče. - Tukao si se?
Fina šljiva! Desnicom ili levicom?
Kad te napadnu desnicom, korakni unazad... - Rase.
Pamet u glavu.
Sviđa ti se? I ovaj?
Veličanstven. Autentičan? -100 %.
Nisi trebao. - Ogrni se. - U redu. Izvinjavam se.
Ovaj pošaljite u hotel. - 110 pesosa.
Imam još lepih stvari u radnji. Hoćete li ući?
Ne, hvala. Večeras odlazimo. - Nemoguće, nema više žičare.
Mislio sam da voze do ponoći. - Ne, samo do devet.
Nije li don Paskvale rekao do ponoći? A on bi trebao znati.
Najbolje bi bilo da rezervišete smeštaj u pansionu.
Odmah idem do Manzija.
Znao sam da smo trebali proveriti kod konduktera.
Senjora Vasko nema obraza.
Na sramotu je mužu i sinčiću.
Evo joj muža!
Možemo li sad otići? - Naravno.
Šta je bilo prvo? Hotel ili ova atmosfera? - Prelepo je.
Kad bih te barem duže poznavao...
Mogao bih zvučati kao lik iz romana. Dušo, sviraju našu pesmu.
Mogli bismo igrati prislonjenih obraza jer sviraju našu pesmu.
Pogledao bih te, ti bi pogledala mene... Ovako.
I ovako.
Ali uglavnom ovako.
Ma komu treba muzika?
Daj mi ključ, Rase. - U romanima koje sam ja čitao to ne kažu.
Ne posle naše pesme. - Ne znamo ništa jedno o drugom.
Baš ništa. - Rođen sam u Čikagu. Najljepše dete južnog dela grada.
Sledećeg aprila navršiću 32. Volim odrezak srednje pečen.
Nemoj mi reći ništa o sebi. Saznaću kako se budemo upoznavali.
Ne ide to tako jednostavno. Kad bih ti rekla o sebi... - Znam ponešto.
Felipe je za 2.000 pesosa ispričao i tvoju životnu priču.
Ti si Kler Šepard, cura Vika Spalata. Senat te želi ispitati.
Još nešto? - Nije li to dovoljno? - Onda nećemo više o tome.
Osim... osim ako mu nisi i dalje cura.
Već dugo nisam i nikad više neću biti. - Onda je sve jasno.
Možemo se usredsrediti na sebe.
Vik Spalato je ukaljao sve što je takao. A nema novog početka.
Ne možeš se osloboditi njega ni njegove mržnje i okrutnosti.
Sama odlučuješ koliko želiš li biti slobodna. - Nije tako.
I ne smem te uplitati u ovo. - Brigu prepusti meni.
U Čikagu bismo takve kao Spalato zgazili kad bi odnekud ispuzali.
Zaboravi ga. Nema više prošlosti, Kler. - Nemoj, on me zove Kler.
Tako me zovu svi koje mrzim. - Kako te zovu oni drugi? - Nema drugih.
A ja? Kako da te ja zovem? - Smejao bi se. - Da čujem.
Dulsi. - Ne smejem se.
Otac me tako zvao. Niko drugi nije znao, ime je skraćeno od Dulsiana.
Znaš li šta je dulsiana? - Ne. - Svirale orgulja. Ludo.
Tati se činilo da čuje svirale orgulja kad sam se prvi put nasmejala.
Dulsi. Sviđa mi se kako zvuči. - Jako sam ga volela, Rase.
Niko drugi me nije tako zvao. - Niko?
Ni sa kim nisam želela da podelim tajnu.
Do sada.
Pusti me, Rase.
Zvona, zvonari... Još ne mogu verovati! Ovo nije stvarno.
Mi nismo stvarni.
Kako stojiš sa španskim? - Znam da brojim do 10. Menadžer me naučio.
Ne diži se dok ne dođe do očo, to je osam. Dođe li do diez, gotov si.
Jedan me zveknuo tako jako da su morali brojiti do očo.
Ali ne do diez? - Ne.
Uspeo sam stati na noge i pobediti protivno očekivanjima.
Kladim se da nisu pečena na oko. - Prihvatam opkladu. Koliko ulažete?
8, 9, 10... Gotov si.
Ko zna kad kreće prva žičara? - Čemu žurba?
Zadnja kreće u devet uveče. Sećaš se? - A ti si znao. - Naravno.
Kad bismo mogli zauvek ostati! - Meni je drago što idemo.
Dosta smo bežali. I ti i ja. - Ti?
Tako dugo bežim da sam ostao bez daha. Gotovo celu godinu.
Šta misliš, zašto obilazim sajmove, biram drugorazredne protivnike
i zavaravam se da ću se vratiti u Njujork?
Kad pomislim na povratak u ring u Gardenu, noge mi se odseku.
Ne podcenjuj se, Rase. Znaš da tvoje vreme nije prošlo.
Ne znam, ali ću doznati. Imam još jedan nastup u Arimi.
Nakon toga Čarli može dogovoriti borbu u Medison Skver Gardenu.
Arima pa Njujork. Ti i ja, Dulsi. - To je bilo juče.
Kad se vratimo u San Kristobal, u stvarnost, sve će početi ispočetka.
Bojaću se, bežati... Priviđaće mi se Spalatov snagator i kad stanem.
Zašto misliš da se ne mogu obračunati sa tim snagatorima?
Znaš li koliko sam se takvih bednika nagledao u boksu?
Nisu kao Kepi Gordon. Niko nije okrutniji i brutalniji od Kepija.
On je profesionalac, voli da ubija. Našao me u San Kristobalu.
Gde je sada? - Ne znam. U San Kristobalu, negde čeka. Ne znam.
Kladim se da ću ga srediti levim krošeom. Arima pa Njujork.
Hoće li uspeti? Hoće li? - Ujutro smo u Arimi.
Idem odmah da rezervišem avionske karte. Ti se osveži.
Dobro jutro, gdine Lambert. - Dobro jutro.
Smem li pozvati svog menadžera u San Kristobalu? - Naravno.
Čarls Maloj u hotelu Siera.
Nazvaće za 5 do 10'. - Hvala.
Izvinjavam se zbog incidenta. - Zar su uhapsili tog čoveka?
Udavio je svoju ženu. Prava nesreća.
Vasko je oduvek bio ponosan i čestit čovek. Ali žena mu...
Trenutak, molim vas.
Za vas, gdine Lambert. - Hvala. Čarli? Ras je.
Slušaj, rezervii 3 karte za večerašnji let za Arimu. Tako je, 3.
Trenutak, Rase.
Trenutak, Rase. Trenutak.
Mladina oprava.
On je nikad neće videti. - Nemoj, Kepi! Ras nema veze s ovim.
I ne zna za Vika i mene. Ništa ne zna.
Lažljiva svinjo! Odabrala si propalog bokera umesto mene.
Nisi Kepija! Nikad Kepija!
Hajde, skoči. Neka vas oboje odnesu u mrtvačnicu.
Ras ti ništa nije skrivio. - Nije. Baš ništa.
Jutros sam bio ispod vašeg balkona i čuo vas kako se smejete.
Sinoć sam vas video zajedno i gledao ga kako te grli.
Ništa mi nije skrivio? Ponekad sam i Vika mrzeo zbog tebe.
Kad bi te dotaknuo, mrzeo sam ga iz dna duše! - Ras će se vratiti.
Nadam se. - Ako mu ovde naudiš, u San Kristobalu će te čekati policija.
Nisu ovo Sjedinjene Države, Kepi. Sad smo bogu iza leđa.
Ne soli mi pamet.
Jesi li spremna, dušo?
Još nisam, Rase.
Vidimo se u baru za nekoliko minuta. - Nema žurbe.
Dobro bi bilo da ulovimo žičaru u 2. Avion poleće oko 7.
U redu, Rase.
Ovde ili u baru, svejedno je. - Dogovorimo se.
Pusti ga. Videću se sa njim na koji minut, jedanput i nikad više.
A onda ću poći sa tobom. Bilo gde. Kako god odlučiš.
Samo sa tobom. - Nisam ti ja Vik Spalato. Meni nećeš umaći.
Neću, Kepi. Biće po tvome.
Molim te. - Neka ti bude.
Ali kad siđeš s ovog mravinjaka, budi sama. - Hoću.
Biću sasvim sama. - Čekaću na stanici u San Kristobalu.
Bude li sa tobom... - Neće!
Biću sama, Kepi. Obećavam ti.
U redu.
Čekaću te.
Hvala. - Da vas upoznam. Gdin Lambert, gdin Volters. - Zdravo.
Jučer ste se pametno borili. - Hvala.
Da se produžilo na još koju rundu, možda bi vas oborio. - Ne znam baš.
Dečko je jak, opako udara. - Pravi momak iz La Kumbre.
Zaludila si Maloja. Pita se zbog koga sam se odlučio vratiti u SAD.
Gđica Sinkler, gdin Volters. - Drago mi je.
Šta ti je, dušo? - Ništa. - Hladno ti je? - Ne. - To je od planinskog vazduha.
Donesi brendi da oteramo zimicu.
Izvolite.
Maloj će te odjaviti iz hotela. A onda pravac Arima.
GdineManzi, mogu li dobiti račun? - Već? Ovde se može svašta videti.
Imam dogovor u San Kristobalu. Kad ide sledeća žičara?
Tačno u podne. Svakoga sata na puni sat.
Do viđenja. Možda ćemo se sresti u Kristobalu. - Možda.
Nećeš više brendija? - Ne, hvala. - Hoćeš na terasu?
Skrovito je ako želiš krišom šaputati i nežno gugutati. - Može.
Antonio!
Krećemo!
Znaš šta? Čim skupimo dovoljno novca, vratićemo se ovamo.
Šta kažeš na to?
Dušo, šta je?
Nešto te muči, zar ne? - Strašno.
Previše te volim, Rase.
Nemoguće je previše voleti.
Ako mislimo produžiti u Arimu, moram ovde kupiti neke stvari.
Neće mi dugo trebati, samo da nabavim čarape i slično. - U redu.
Idem sa tobom. - Nemoj. Ovaj put bih radije išla sama. - Kako hoćeš.
Nađemo se ovde na ručku. - Može.
Zdravo.
Do viđenja, gdine Lambert! - Idemo žičarom u jedan. - Ugodan put.
Samo sam htela reći... - Idemo, draga, da ne zakasnimo na žičaru.
Dulsi!
Dulsi?
Dulsi!
Je li se gđica Sinkler već vratila? - Nije. - Hvala.
Jedan je sat. Zar nećemo krenuti? - Krećemo iz ovih stopa, senjorita.
Čekamo zatvorenika. Evo ih! Antonio!
Pokreni kabinu, Antonio! Krećemo!
Firma brani uskakanje u kabinu, senjor! - Zašto bežiš od mene?
Da čujem odgovor, Dulsi. Nećeš me oterati ćutanjem.
Ma kakav bio razlog, želim ga čuti iz tvojih usta. - Nema se šta reći.
Razmislila sam i predomislila se, to je sve. - Nije to sve. Ima još nešto.
Nešto ili neko. - Naravno. Pobeći ću sa nekim drugim.
S kondukterom ili Englezom ili mehaničarom na krovu.
I pre sam se znala predomisliti. Nije Arima za mene. A ni ti.
Nisi bogzna kakva lažljivica, Dulsi.
Ko te prestrašio? Ko ti je rekao da pobegneš?
Ako želiš nahraniti taštinu, zaključi ša god želiš.
Reci menadžeru da te opet oborio jak udarac u mestu La Kumbre.
Samo oborio? Nokautirao me.
Kada dođemo do stanice na pola puta,
jedno od nas dvoje trebalo bi izaći i pričekati sledeću vožnju.
Presedanje!
Obećala si da ćeš doći sama, Kler.
Sasvim sama.
Rekla si da ćeš doći sasvim sama.
Zavrtjželo joj se. Uhvatio sam je u zadnji čas. - Hvala, prepustite mi je.
U kabini imam pribor za prvu pomoć. Propustite ga, molim vas!
Imate li mirisne soli? - Sve za prvu pomoć, ništa ne fali.
Prava sreća za nju što ste se tu našli, gdine Volters.
Sve je tu! - Da krenemo u San Kristobal? Možda joj treba lekar.
Smesta!
Antonio! Smesta krećemo! - Spustite joj glavu i čvrsto držite.
Moja je supruga bila pomoćna sestra za vreme bombardovanja Londona.
Vrlo sposobna žena.
Polako. Dobro je.
Lepo si se oporavila. - Tako je, dušo. Samo se opustite.
Hvala.
Rase! - Šta je, dušo? - Ono je Vikov plaćenik. Na platformi.
Misliš na Voltersa. - To je Kepi Gordon.
Jutros mi je ušao u sobu i rekao da će te ubiti
ako se u San Kristobal ne vratim sama. - Znači, zato si mi zbrisala.
Dulsi, nastavljamo po planu. - Ne! Ostani tu. Naoružan je.
To ne znači da ga udarac levicom neće oboriti.
Imam poruku za Spalata.
Gospodo! Ne može to tako!
Ne smete ljuljati kabinu! To se protivi pravilima! Hernándeze!
Protesvujem protiv tučnjave. - Ovaj muškarac ima pištolj.
Gđa se zabunila. - Dopuštate da vas pretražim? - Naravno.
Onda ga je bacio preko ruba. - Gđo, zabunili ste se.
Izvinjavam se. Želite li uložiti pritužbu protiv ovoga gdina?
Ma ne, održao mi je prijateljsku lekciju iz boksa.
Ja ću mu se odužiti kad stignemo u San Kristobal. - Svi uđite, molim.
Ova je strana preteška.
Nabaviće drugi pištolj. - A kako će po pištolj u kolicima?
Nemoj, Rase, zaglibićeš. Uapsiće te. - Neće mi biti žao.
Ne! Kada dođemo u San Kristobal, otići ću na policiju.
Predstaviću se i reći da želim da se vratim i svedočim.
Urediće sve preko Američe ambasade. - Idemo zajedno. - Ne.
Meč u Arimi nije toliko važan. A ni taj nikov.
Važni smo samo mi. Jedno drugom.
Sem! Sem! Šta se događa?
Ne mičite se. Ni makac.
Kako da to popravimo?
Nikako. Ovo je katastrofa.
Takva se katastrofa dogodila tek 2 puta
i kabina se oba puta srušila.
Koliko se razumem u mašinstvo i torziju, kondukter ima pravo.
Treba nam čudo.
Smiri se. Sve je u redu.
Puknuti kabl prekinuo je dovod struje. U San Kristobalu će to znati.
Možda nam pomogne električar. - Ima li električara u San Kristobalu?
Manuel Rodriguez, Juan Rodriguez, Karlos Figueroa... - Kad mogu stići?
Za dan-dva. - Kabl neće izdržati duže od sat-dva.
Pod dvostrukim je opterećenjem.
Smirite se, draga. - Kojih 12 do 15 m ispod nas nalazi se greben.
Evo užeta za hitne slučajeve. - Prekratko je.
Ali ako se jako zaljuljam, moguće je.
Onda se popnem na Krestu Hermosu i dovezem teretnu košaru.
Teretna košara! Postoje još jedna, ali nikad njeu dobrom stanju.
Recite mi kojim putem da krenem, naći ću ih. - Rase! - Nemojte, senjor.
Ja bih trebao poći, molim vas. Mene čeka samo zatvor.
Moga sina i sve vas čeka dug život, sloboda.
Neću pobeći. Sina ću ostaviti sa vama. - To je zaista mimo propisa.
Ali kako smo u opasnosti... - Ovuda. Prebacite težinu!
Tati se ništa neće dogoditi.
Ja ću pripaziti na njega.
Prava koža. - Morate uhvatiti dobar zalet.
Recite mu da se pusti tek kad prođe gotovo celu stenu. - Razumem.
Daleko se zaljuljam, veliki zalet, četiri-pet puta, a onda se pustim.
Sina predajte mojoj sestri.
Idite s Bogom.
Odvedite ga unutra.
Imate li još rukavica ili kakvih krpa? - Odmah ću vam doneti.
Da biste došli do Kreste Hermose, penjite se ulevo, prema Suncu.
Bravo, Lamberte! - Neka vam sunce udara u oči. - Idite s Bogom, senjor!
Nema ga 1 h i 36 min. - Zavežite! - Izvinjavam se.
Kabl bi bio pod manjim opterećenjem kad biste seli.
Nevoljno ovo spominjem, ali valja pogledati istini u oči.
Ako se Lambert vrati, teretna košara može prevesti samo 6 osoba.
Ali dvoja je košara. - Kondukter kaže da se ova druga mesecima ne koriste
i da ih valjda nikad nisu popravili. - Ostali mogu u sledećoj vožnji.
Kola se do nas mogu spustiti ručno,
a do San Kristobala će ih povući gravitacija.
Ali za vožnju uzbrdo treba struja, a nje nema. Neće je uvesti dan-dva.
Možemo računati na samo jednu vožnju nizbrdo.
Samo 6. se može ukrcati? - 6. i dečak. Mali je.
Zašto ste tako sigurni da znate sve odgovore? - Ne znam, gdine Volters.
Konačan odgovor je u rukama Svevišnjega.
Začepite malom gubicu!
Nemoj, Pablo. Otac se silno ponosio tobom. Rekao mi je
da je, kad ste išli da lovite u planine, Pablo bio najhrabriji i najbolji lovac.
Možda je rasprava bespredmetna... - Previše pričaš!
A vi prečesto prekidate! - Sedi, junačino! - Zahtevam pristojnost.
Svi sedite. Pazite nam ravnotežu, molim vas!
Nastavite, gdine Voburn. - Hvala.
Kad košare stignu, neće biti vremena za raspravu.
Ima mesta za dečaka i 3 dame.
Mislim da se svi slažemo da, ako uspe, Lambert zaslužuje mesto.
Preostaju još 2 mesta. - Kako da odlučimo?
Vezaćemo dečaku oči. Neka odabere trojicu dodirom ruke.
Božja ruka će odlučiti ko će preživeti, a ko umreti.
Dečak će odabrati trojicu koja će ostati. Slažemo li se svi?
Gdine Volters? - Meni odgovara.
Neka dame budu s ove strane stepenica.
Shvataš šta trebaš učiniti, sinko? Čim odabereš trojicu, igri je kraj.
Zamenite mesta.
Kreni.
Jednog si već odabrao.
Molim te, Hernandez, mesto mi je u kabini.
Svi se vratite na svoja mesta.
Smem li pregledati kabl? - Ne, gdine. Ja ću.
Takva su pravila.
I? Koliko je loše? - Polovina se istrošila.
Nemojte im to preneti. - Neću. Reći ću da je sve kako treba.
Stiže! - Evo ga. - Uspeo je.
Samo su jedna kola. Ne idem bez tebe. - Eno ga, Pablo. Vidiš?
Jao, težina... Rasporedite težinu.
Privežite ih blizu!
A druga kola? - Ne znam. Tomas daje sve od sebe. Na posao!
Tomás će ubrzo stići. - Blagoslovljeni bili, gdine Lambert!
Dosta igrica!
Sledeći će završiti u tvom stomaku.
A sad se odmaknite. Svi se odmaknite.
Molim vas, senjor! Pazite na težinu. Nema ravnoteže.
Kler, idemo. - Ne, Kepi! - Dogovorili smo se, sećaš se?
Samo ti, Kepi. Bilo gde. Kako god hoćeš.
Rekao sam ti da meni nikad nećeš umaknuti. - Poći će sa tobom. - Neću.
Ne budi naivna. Ima li išta važnije od toga da preživiš? Poslušaj ga!
Idemo, Kler.
Popni se.
Popni se!
Pogledajte, Lambert! Druga košara!
Ukrcajmo ljude u prvu košaru. - Ja ću na vrh. - Ne, senjor! Postoje pravila.
Prvo Pablo. Hajde, popni se.
Gđo Voburn. - A ti, dragi? - Biću dobro.
Maria! Hajde, povedi ga sa sobom.
Sad ti, Dulsi. - Ne, gdin Hernandez je na redu. - Dame imaju prednost.
Gospod koji me doveo mora me i odvesti kući.
Druga košara samo što nije stigla. - Ima još jedno mesto. - Za vas.
Rase...
Pričekaću Tomása. - Meni pripada čast da ostanem zadnji, senjor.
Ovo je moja kabina.
Ne, senjor, ja ću ući poslednji. - Kako želite.
Kakva prekrasna katastrofa!
Adaptacija prevoda GWTW
Adaptirao na srpski: suadnovic